ЧОВЕКЪТ И НЕГОВОТО КУЧЕ (2008)
Увеличете ни пенсиите! Увеличете ни пенсиите!
Амелия, махни се от прозореца.
Какво правиш тук? Изхвърлиха ли те?
Махни се! Махни се от тук! Разкарай се!
Хей, куче! - Ела с мен.
На кого е това куче?
Твое ли е, малката?
Всичко ли е наред, господине? - Да, да.
Да ви откараме ли в болницата? - Не.
Сигурен ли сте?
Ударен сте.
Трябва да ви прегледат.
Какво се е случило, г-н Шарл? Целият сте в кръв.
Паднахте ли? - Идвам от митинга.
Какви митинги на вашата възраст?
От какво ви е? - От бой.
Нима полицаите са били старци? - Не. Биха него.
И вие го доведохте? Не защити ли господаря си?
Не пипайте раната. Ще се върна след пет минути.
Добър вечер, г-н Шарл. - Добър вечер.
На кого е това куче? - На наемателя.
Е, помисли ли?
Не искам дете.
Всички поканени са тук, госпожо. - А Шарл?
Той е в стаята си. Дойде от митинга.
От какъв митинг? - На пенсионерите.
Лейла.
Глупчо!
Лейла е.
Дай това, на него има кръв. Отвратително! Хайде, дай го.
Шарл, може ли да вляза?
Не мърдайте.
Така.
Това е по-добро от бинт.
Кой е?
За кого питате? - За бащата.
Той е, а?
Футболистът?
Лоранс.
И той.
А ти кого обичаш?
Този, който ще го обича.
Но за сега не искат и да чуят.
И двамата...
Искам това дете.
Трябва да вървя. Трябва да обслужвам гостите.
Шарл!
Нека кучето ти спре да лае!
Свиря!
Не обича, когато е фалшиво.
Бил ли си се?
Счупил си часовникът на Франсоа?
Ела в стаята ми.
Сам.
Червен картон, приятелю.
Проблеми ли? - Трябва да свърша нещо.
Ще дойда след малко. Започвайте с вечерята.
Ще изчакаме Робер да дойде.
Ще свириш ли? - Не, разбира се.
Преди да умре, Франсоа ми поръча да се грижа за теб.
Грижех се за теб, нали?
По-скоро, да.
Шарл, аз те обичах.
От дълги години вървиш към дъното.
Не вярваш в нищо.
Не искаш с никого да имаш общо.
Не можеш да забравиш своята Катрин.
Жена ти е мъртва, Шарл.
И ти също.
Искам да се омъжа отново.
Не мога повече да живея сама, не мога повече да чакам.
А Робер ми направи предложение.
Трябва да си отидеш, Шарл.
Отиди си, без да се противиш.
Робер ще се омъжи за мен, а не за миналото ми.
Не мога да му стоваря всичко това.
"Всичко това" аз ли съм?
"Всичко това" си ти, кучето ти...
погледите ти, усмивките ти, забележките ти,
физиономията ти по цял ден.
Всичко свърши. Говоря сериозно.
А ако завали, и за това ли ще съм виновен?
Остави ме да живея.
Това е краят. Върви си.
Чакат ме. - Кой? Моцарт ли?
Изглеждам безумно.
Жана.
Ще си платя дълговете.
Шарл.
Изведе ли кучето си или не? - Хайде, стига.
А сега...
какво ще правим?
Какво има? - Господинът иска
да продаде книгите си, а аз се канех да си ходя.
Тези книги изглеждат тежки. Ще ги оставите ли на съхранение?
Почакайте, не искам да поемам отговорност...
Достатъчно. Аз ще се заема с господина.
Може ли да погледна?
Ето. - Благодаря.
Първо издание. Много е красиво.
"На Шарл за спомен от баща му, за опора на когото винаги са служили
мъжеството и честността."
Шарл де Гол? - Да.
Това автентично ли е? - Да, но...
трябва да се потвърди. - Аз мога.
Наистина ли искате да продадете тези книги?
По договорка. - Мога да ви напиша чек.
Жан-Люк, молив.
Има и други де Гол.
Може да сравним... - Моля ви.
Сумата устройва ли ви?
Много добре.
На чие име? - Жана Готие.
Готие. Много добре.
Ето. - Благодаря.
Г-н Шарл, мислех, че сте в стаята си. Излизахте ли?
Какво е това? - Моят дълг.
Много сте бърз.
Вървете да спите.
Какво е това, Лейла? - Чек, госпожо.
Оставете го на пианото. - Добре, госпожо.
"Моби Дик предизвиквал страх на английските кораби.
Моряците вдигали платната..."
А, Робер! Точно на време.
Здравей, Клод.
Аз ще отида.
Лейла!
Ще остана при него. - Няма страшно.
Заемете се с кучето и светнете лампата.
Няма нищо страшно. Хайде, ела тук. - Какво се случи? Прилоша ли ви?
Нищо, докторе, всичко е наред. - Нека аз реша дали е наред.
Съдейки по хематома, сте получили силен удар.
Как се случи? - Ходил е на митинга на пенсионерите.
Съобщиха за това по телевизията. Имало е погроми.
Ченгетата са ги били.
Какво сте правили там? - Протестирах.
Утре трябва да направите изследване.
О, не, няма нужда. Добре понасям удари.
Изправете се. Станете от леглото.
Сега ли?
Вие ли ви се свят? Все едно, че стената се приближава?
Да.
Лошо ли ви е? - Като цяло, да.
Ще ви хоспитализирам колкото се може по-скоро.
Ще ви потърся стая. - Чудесно.
В болницата довършват ли?
Ало, Пиер? Да, аз съм, Робер.
Какво място? Съвсем забравих.
Обещавам, че ще ги получиш.
Слушай, можеш ли утре сутринта да изпратиш линейка?
В осем? Разбира се.
Благодаря. Травма на главата. Да, да.
Е, старче, бъдете благоразумен. Не ставайте.
Утре ще ви закарат в болница.
А на сватбата ще дойда ли?
Не искам да я пропусна.
Лейла, занесете това в дежурната аптека.
Добре.
Разчитам на вас. Не излизайте.
Във всеки момент може да ви се завие свят – на улицата, на стълбището.
Идвам. - Какво става? Чакаме те.
Хайде, ще ви посетя в болницата.
Ако ви потрябвам, Лейла има номера ми.
Нямаше нужда да лаеш така.
Гостите ни чакат. Слушам те.
Какво става с Шарл?
На твоето протеже ще му се наложи да полежи в болница.
Вече не ми е протеже. Изгоних го. Нали няма да пушиш сега?
Ако си го изгонила заради нас, можеше да почакаш.
Имате температура.
Опитайте се да заспите.
Токът спря. - Какво става?
Съжалявам. Стойте тук. Сигурно бушона е изгорял.
Честит рожден ден, Жана! - Всичко е наред!
Благодаря, много ви благодаря.
Обичаше ли Шарл?
Знаеш.
Обади ми се в болницата.
Мрачно е.
Госпожата сама ще ви закара. Там ще се погрижат за вас.
Добро утро, госпожо. Хайде, момче.
Да вървим да пишкаме. Хайде.
Ела тук!
Шарл готов ли е? - Да, почти.
Докато той е в болницата, повикайте работници.
Могат да започнат веднага. Трябва да свършат до две седмици.
Разбра ли? - Да, госпожо.
А кучето, госпожо?
Какво има?
Ще изчака господаря си.
Хайде.
Ела. Хайде.
Г-жо Готие, тръгваме ли?
Хайде, ела.
Ела.
Не се притеснявай. Г-н Шарл е силен.
Ще ви заведа до банята, господине.
А жена му после ще ги получи ли? - Не може да го направи сама.
Жаден ли си? - Не, не съм, не съм.
Изобщо. - Имаш ли новини за Одет?
Сестра ми е глупачка. - Татко, не започвай отново.
Не сме дошли да се обиждаме. - Да, права си, тя е идиотка.
Имаш ли нужда от нещо? - Да ме оставят на мира.
Благодаря, Албер. Много ти благодаря.
Не говоря за вас. - А за какво говориш?
За съжаленията. За "Ах, ако знаех!"
Е, ние тръгваме.
Не, всичко е наред. Поговорихме си.
Колко се обичаме един друг.
Довиждане, татко. До утре.
Да, до утре.
И все пак е хубаво да имаш семейство.
По дяволите!
Добър ден, Шарл.
Е, как се чувствате? - Спа зле, въпреки успокоителните.
Вчера не е ял нищо. - Какво е това?
Дадох указания да го освободите от тези формалности.
Добре, докторе.
Ще ви задържа още една седмица, за да ви изследват изцяло.
Говорих с Бом. Няма да ви изпиша, докато не получа резултатите.
Благодаря.
Хей, той хърка. Хърка и това е ужасно.
Да, ужасно е.
Да, служих в авиацията.
Служих в 107 база в Дьони, във втори окръг в Бурже.
Един ден младши лейтенант Андро ни изпрати на летището в Мимизан.
Там ни чакаха 40 самолета, за да летим до Лондон.
Но тези негодници от Виши бяха свалили всички витла.
Не можахме да излетим.
Но този път всички витла са на място.
Ще мога да отлетя.
Спри да лаеш.
Виждаш ли това?
Ще те отвържа, но ще се държиш добре.
Какво правите? - На кучето му е зле, задъхва се.
Отново ще избяга.
Трябва да затворим вратата. - Тогава я затворете.
Кога ще свършите?
Работите напредват, госпожо.
А това какво е? - Беше на шкафа.
На умивалника имаше и един часовник.
Беше счупен. - Знам.
Сложете всичко това в ъгъла.
Шарл, говоря с вас не като лекар, а като мъж.
Щом като сте отишли на този глупав митинг, значи...
все още имате желание да се биете.
Няма да си приберете ръцете, нали? - Уви.
Глупаво е да питам дали вярвате в нещо.
Вярвам в звездите.
Аз съм моряк.
Донесох ви това. Бастунът на баща ми.
Когато излезете от болницата, ще имате нужда от него.
Благодаря, докторе.
Благодарим ви, че се обадихте. Оставете съобщение.
Ще се свържем с вас при първа възможност.
Какво правите тук? - Той вече не хърка.
2Аз съм, Шарл. Жана, бих искал да науча нещо за кучето си.
Добре.
Хайде, ела тук.
Вземете. Вкусни са.
Не искате ли?
Заблудих се, не знаех в кое отделение са ви настанили.
Сам ли сте в стаята?
Той умря през нощта.
Имате бастун?
Вие ли ви се свят?
Той е тук. - Кой?
Кучето ви. В парка е с Джалил.
Исках да ви го доведа тук, но е забранено.
Ще дойдете ли?
Ще ви помогна. Хванете се за ръката ми.
Той обича ли кучето ми? - Обожава го.
Ще се грижи ли за него? - Защо?
Ако ме няма.
Не съм сигурна, че той е способен да се грижи за някого.
Още повече за дете.
Преди два дни започнаха ремонт. Госпожата ми каза да ги повикам.
Няма да може да се върнете там.
Нещата ви още са там. Трябва да ги вземете.
Бебето ми.
Бедното ми бебе.
Да?
Кой сте вие?
Наемателят.
Искате ли да пийнете?
Идвате ли?
Оставих вещите ви.
Всичко беше в кашон. По дяволите!
Сигурно малката ги е занесла в нейната стая.
А къде е тя? - Сигурно е излязла.
Отдавна ли?
Не знам.
Преди около час.
Взе ли кучето ми?
Кучето...
Да, къде е кучето ми?
Не искаше да стои на каишка.
А тук вратите постоянно се отварят.
Опитах се да ги затварям, но нямам десет ръце.
Успях да го хвана няколко пъти, но преди дни избяга.
И повече не се върна.
Може да не съм видял, да не съм забелязал.
Извинете.
Аз съм виновен.
Моето куче...
Защо крещиш така?
Хей, куфарът!
Какво да правим с нещата ви?
Твои са. Вземи ги.
Имате и един кашон, там е часовникът и други работи.
Не си тръгвай. Изчакай ме.
Това баща ти ли е? - Не, това е г-н Шарл, наемателят.
Кучето ми. - Не е тук.
Кучето ми!
Приют за кучета ли? Кой, господине?
Почакайте.
Извинете ме.
Загубихте кучето си ли, господине? - Да.
Двеста евро... по дяволите...
Почакайте.
Може ли да ме закарате? - Нали разбирате,
проблеми между бащи и деца, господине. Извинете ни. Намерих го.
Приют за кучета, ул. "Генерал де Гол" в Женевил.
Да вървим.
Защото не работя...
2Колко ви дължа? - Слушам ви.
Отворете вратата.
Няма нужда, това е подарък. И аз имах куче, знам какво е.
Ето, пазя възглавничката му.
Ние сме във Франция! Говори на френски, става ли?
Не те ли е срам? Когато завърших училище на 16 години,
баща ми не ми давал никакви пари.
Това е невъзможно! И у вас във Франция ли е същото?
Ще се разоря! По дяволите! Кошмар!
1Отворено е, господине. - Извинете ме.
Ало!
Добре, всичко е наред. - Да тръгваме, татко.
Е, добре. Късмет с кучето. Довиждане.
Ще направя всичко възможно. Ще го намеря.
Вие вече свършихте ли?
Кучето си ли загубихте? - Да.
Имате ли снимка?
Благодаря.
Колко е мило!
Отдавна ли изчезна? - Преди седмица.
Жан-Луи.
Помияр. Симпатична муцунка.
Напомня ми за моето куче.
Имах същото. Но аз съм идиот.
Имах охлюви в мазето.
Той слезе там и ги изяде. И аз го загубих.
Трудно ще бъде да го открием.
Обикновено ги държат 8-10 дни, не повече...
Често ли бягаше?
Има ли печат? - Не.
Трябва да се направи. А ваксина?
Да. - Но печат няма.
Тук имам 20 кучета без ваксина и печат.
Това трябва да се прави. Не е скъпо. - Жан-Луи, почакай.
Нищо не мога да направя. - Жан-Луи! Как се казваше кучето ви?
Моето куче ли? - Да.
Моето куче. - А името му?
"Моето куче" не е име за куче.
Ще намерим кучето ви. Жан-Луи, нали ще го намерим?
Ще видя какво може да се направи. - Ще го намерим.
Трябва да си ентусиаст, за да работиш тук.
Това прилича на вашето куче. А това го бяха изхвърлили.
А това собственикът е искал да го удави.
Завързал го с въже посред езерото.
Открили са го на време, иначе вече щеше да е на дъното.
Симпатичен е. Този лабрадор е добър за деца. Да, момче?
А за този не ви съветвам. Хайде, минавайте по-бързо!
Всички искат куче само за ваканцията.
А после какво? Взимат ги, за да порадват децата.
По дяволите, това не са играчки!
Не им пука за нищо! В какъв свят живеем!
А след това ние ги прибираме! Вече не вярвам в хората. Край!
Какво, приятелю...
И аз те обичам.
2Добър вечер. - Жана!
Следващия път вие ще дойдете у нас.
Обезателно! - Довиждане.
Хайде, ела. Ела!
Какво правиш тук по това време?
Това е поклонение.
Всичко е минало, затова – сбогом.
Не искам да живееш тук.
Ако искаш това, ти го подарявам.
Сбогом и на теб, Франсоа.
Госпожо? - При вас ли са нещата на Шарл?
Да. Защо? - Донесете ги.
Сега ли? Трябва да вървя, а не съм свършила с прическата и маникюра...
Той е долу с кучето си.
Намерил го е.
Той добре ли е?
Всичко съм сложила тук.
Там е и каишката. Подарявам ви я.
Имам среща с Лоранс.
Той все още не иска детето ми.
Уморен съм.
Не мога да ви оставя така.
Хайде да прекараме вечерта заедно.
Благодаря.
Как стигнахте до тук?
Никога не съм мислил за утрешния ден.
Жена ви изневеряваше ли ви?
Често.
Но все пак я обичах.
А вие изневерявахте ли й?
Аз ли? Никога.
Само...
Само понякога.
Защо не сте уредили живота си след смъртта й?
По какъв начин?
С госпожата.
С Жана.
Обичам я.
Е, тогава...
Прекалено бързо остарях.
Благодарен съм й.
Благодарен сте й?
За какво?
Марсилия ли? Защо Марсилия?
Там съм роден.
Там и ще умра.
Няма ли да се видим повече? - Ще се видим.
С бебето.
И как мислите да живеете? - Остана ми половината.
Половината от какво?
От "Моби Дик".
Толкова сте красив.
Шарл.
Извинете, господине, не може с кучета.
А ако бях сляп?
Остави го. Познавам господина. Аз ще се заема.
Добре.
Обичаш ли я?
Вие не сте й баща.
Никога не съм бил баща.
На теб ти е провървяло.
Така ли смятате?
Аз не съм бащата. Нямам нищо общо.
Трябва да постъпиш като мъж.
Оставете ме на мира, по дяволите!
Оставете ме на мира.
Благодаря.
Добър ден. Билетите ви, моля.
Благодаря.
Това куче мелез ли е?
Между овчарка и фокстериер?
Спри да ме гледаш така.
Какви очи.
Мислим си, че са верни, но това не е вярно.
Един ден моето куче избяга и повече не го видях.
Не и той.
Беше ревнив и много зъл.
Постоянно ходеше по мен. Много ме обичаше.
Съпругът ми ме напусна заради това куче.
Всичко ми изгриза. Провали ми живота.
Добър ден. Билетите ви, моля. Благодаря.
Добър ден. Благодаря.
Трябва да сложите кучето в кошница, господине.
Всичко е наред. Благодаря, господине.
Тези дни... Спомних си, като видях кучето на господина.
Миналата седмица, там, където седи господина...
Беше по време на обедната почивка.
На това място седеше една дама с много разтревожено лице.
И седи си тя, и ме гледа, гледа, гледа ме втренчено.
Но в един момент това стана неудобно.
Казах й: "Извинете, госпожо, но..."
А тя ми отговаря: "Вие ме извинете, че ви разглеждам,
но приличате на кучето ми."
Добре. Много добре.
И още ми казва: "Не, ще ви кажа защо.
Защото кучето ми е родено на 17 март 1970 г."
А 17 март 1970 г. е моят рожден ден.
Тя се приближи до мен и ме докосна тук.
И от две седмици имам подутина. Пипни.
Не, всичко е наред. Извинете, господине.
Елате, елате тук.
Приятелят ви дойде. Запазил ви е маса.
Вървете, той е там. - Батистен!
Нашият готвач! - Колко години минаха!
Всичко наред ли е? - А ти добре ли си?
Можем да смятаме, че да.
Загубих две.
Повече не искам. И две жени.
И от тях не искам повече.
А твоята жена все още ли е толкова красива?
Имам само него.
Цяло чудо е, че се срещнахме. Сега живея в Сержи Понтоаз.
Не идвам в Париж. Идвам тук само за диализа.
Научих, че капитан Готие се е удавил.
Да. - Това ме потресе.
Удавил се е в басейна. Колко глупаво за един моряк.
Батистен, аз съм бездомник.
Да, животът за всички е труден.
Диализата струва луди пари.
Налага се да пътувам. - Батистен.
Не знам къде да отида. Сам съм.
Извини ме, но трябва да тръгвам. Анализите...
Ако срещнеш лейтенант Верт, му предай поздрави от мен.
Верт ли? Той умря.
Така ли, умрял е?
Защо не се обърнеш към Паша? Той ти е много задължен.
Към Паша ли? - Да.
А къде е той?
Трябва да питаш в клуба, те знаят къде е.
Е, имам още много работа. Време е да вдигам котва.
А как се казва кучето? Хей, моряче, грижи се за него.
Извинете, забравих за вас. Капитан Айшолцер е там.
Но не трябва дълго да се разговаря с него.
Не го вълнувайте. Скоро има процедури.
Капитане.
Аз съм, Шарл.
Слушайте, донесохте ли ми цигарите?
В адмиралтейството винаги ми ги крадат.
Между нас казано, бях сигурен, че ще се върнете.
Ще ми разкажете ли къде бяхте?
Вие спасихте сина ми. Той беше тук преди пет минути.
Разминали сте се.
Смешно ли ви е? Залових ви на местопрестъплението,
а вие си позволявате такава наглост!
Е... как я карате, Шарл?
Все още ли сте с жената на Франсоа?
Тя се омъжва.
За нея това е най-добрия изход.
А вие, как сте вие?
Загубих всичко.
Бездомник съм.
Кучето ми се грижи за мен.
Какво искате да кажете?
Кучето ми. То ме обича.
То ме разхожда.
Не оценявате възможността да безделничите.
Само да имахте средства. Това е нужно сега.
Средства.
Не знам нищо за живота.
Може би ще се разбера...
със смъртта.
В шест часа над цялата земя се спусна мъгла
и продължи до девет.
В девет часа Иисус се провикна със силен глас:
"Елои! Елои! Лама сабактани?"
"Боже! Боже! Защо ме остави?"
След като извикал силно, Иисус починал.
И завесата в храма се разцепила на две – от горе до долу.
Центурионът, стоящ срещу Него,
виждайки, че Той извикал така, докато умирал, казал:
"Наистина този човек беше Син Божий."
Амин.
Делово пътуване. Да.
Чудесно.
Мелез е.
Това притеснява ли ви?
Добре. Много добре.
Утре кога може да дойда?
Около обяд?
Добре. Дочуване.
Здравейте. С вас ли говорих по телефона?
Да, госпожо.
Влезте, съпругът ми ще се заеме. Акаб!
Защо не вземете кучето със себе си?
Вече не ви ли трябва?
Защо трепериш, малкия? Трепериш, да.
Никой няма да те изяде. По-скоро ти ще ги изядеш.
Погледнете. Това е невероятно!
Хайде, стига! И аз имах такъв.
Тези бълхарници са направо невменяеми.
Трябва да се внимава. Ще видите.
Гризат всичко: легла, обувки, химикалки.
Къде е? Предупреждавам, че няма да подписвам нищо.
Пъргав е. - Какво означава това?
Ще смени заспалите кучета-пазачи. - Права е.
Имате ли такива? - Имаме всичко. С намордници.
Хей, това е нормално. Всички самци са тук.
Дори и аз. Но не лая. Въпреки че понякога се случва.
Хората оставят всичко. Змии, птици, котки, кучета и дори и лисица.
Волтер! Сега ще го потърся. - Недей. Защо ни е Волтер?
Погледнете този глупак.
Бият ли се? - Съвсем не.
Игнорират се един друг. - Точно така. Като хората.
Излизат ли на улицата? - Да. Тук са си вкъщи.
А тези, които искат да си тръгнат... Не се притеснявайте.
Те го показват. Ние ги обичаме.
Привързваш се към тях. Много.
Вашето пътуване дълго ли ще е?
За известно време. - В началото ще спи с мен.
Това ще го успокои. А след това ще си живее собствен живот.
Как ще платите? - А, да.
Значи кратко пътуване.
Достатъчно. Всичко ще бъде наред.
Татко? Ела, моля те.
Трябва да подпиша ли? Какво да подпиша?
Къде да подпиша? А, ясно, ето тук.
А, жандарм. Жандармерия.
В "жандармерия" има едно "р".
Едно. Иначе щеше да е "жандармеррия".
За теб
Яжте, докато супата е топла. Хайде, давайте.
Знаеш ли защо станах скитник?
Бях шофьор на такси, барман, треньор по плуване, крупие.
А станах скитник.
Заради данъчните. Данъчните ми взеха всичко.
Всичко ми взеха – колата, дъщерята, мебелите.
Дори ми взеха кучето.
Но винаги съм бил честен. Никога не съм крал.
Какво е това палто? - Мое си е.
На кого? - Мое.
Твое? Откъде си го взел? - Старо е.
О, извинявай. - Хайде, хайде.
Добре, не се притеснявай, ще ти запазя място.
Храбро кученце. - Шарл.
Трябват ти пари.
Трябва ти кола. Трябва ти жилище.
Обади ми се. - Виж онзи.
Това копеле ме изхвърли на улицата в Тулон!
На строежа ли? Историята с крана? Нещастният случай?
Ти каза, че е в Ла Рошел, а не в Тулон.
Не, в Тулон беше. Пострадах много. Ще отида да му разбия мутрата.
Спокойно! Вредно е за сърцето ти!
Престани, може да не е той. Съвсем си изкуфял.
Ще ми направите ли място? - Аз си тръгвам.
Хайде, довиждане. - Улица "Пирен" 33.
Не се познаваме.
Това устройва ли ви? - Много ме устройва.
Тогава какво ще правим следващия път?
Да ви приема в автобуса или да си затворя очите?
Добре.
Добре ли сте?
Знам, и аз не мога сама.
За мен ли са?
Но това е твърде много.
Благодаря.
Заваля.
О, извинете.
Работи.
Мръсник!
Хайде, ела. Ела тук.
Толкова си хубав.
Ела, ела. Седни. Не, седни.
Ще ти дам още.
Всичко, каквото имам в джоба.
Още ли? Имам още.
Харесва ли ти моето куче? - Не се ли вижда?
А как го обичаш?
Като куче. Много е мило.
Давам ти го.
Сериозно ли го казвате? Наистина ли сериозно?
Да. Но ако ти го дам,
ми обещай, че никога няма да го оставиш.
Да, обещавам. Но ти защо го изоставяш?
Стар съм.
Значи скоро ще умрете? - Да.
Твой е. - Мой?
Да.
Мамо, това е моето куче. Господинът ми го даде.
Вземете си кучето. - Мамо, кучето е мое!
Искам това куче! Искам го! - Не мога да се занимавам с него.
Не, можеш.
Не, мила, не мога. - Можеш! Можеш!
Ти си лоша!
Защо го правите? Защо го изоставяте?
Повече не мога да го понасям.
Кое?
Животът.
Обожавам това куче.
Не е хубаво да постъпвате така с едно малко момиче.
Хайде, тръгваме.
Хайде, мила, да отидем да се поразходим.
Да вървим.
Всичко ли е наред? Нали не ти преча?
Г-н Шарл? Здравейте. Благодаря, че се обадихте, преди да заминете.
Добре ли сте? - Да.
Настоях да се срещнем, защото имам нещо за вас.
Донесе го дамата от ресторанта.
Кога тръгва влакът ви?
След десет минути.
Прочетохте ли "Моби Дик"? - Да.
Всичко ли е наред, г-н Шарл? - Да.
Изглежда добре.
Не страда ли по вкъщи? - Не.
Знаете ли, вече и двамата са съгласни да задържа детето.
Благодарение на вас.
Благодаря за всичко, което сте направили за мен.
Никога няма да го забравя.
Трябва да тръгвам.
Пазете се.
И на теб довиждане.
Да започнем всичко отначало, става ли?
С кой влак заминавате – в 8:42 ч. или в 15:07 ч.?
Какво?
С кой влак заминавате – в 8:42 ч. или в 15:07 ч.?
В 8:42 ч. е невъзможно, имам куфари. Много е рано.
Не знам. Може ли да замина във вторник?
Във вторник. Извинете, разписанието се променя.
Тогава ще остана в Лион.
Значи вторник. С прехвърляне или без прехвърляне?
Трябва да намеря баща си. Дано съпругът ми се върне на време.
Значи ви трябва билет и за съпруга ви?
Не, не. Знаете ли, трябва да помисля още малко.
Да анулирам ли всичко? - Да, мисля, че така ще е по-добре.
Вземете този лист с разписанието и спокойно се запознайте с него.
Следващият. Да, господине. - Здравейте.
Трябва ми билет за Колмар.
За сутринта, за през деня или за вечерта?
Предпочитам сутринта.
Хайде, махай се!
Махай се!
Моето куче!
Ела тук, ела.
Ела!
Извинявай.
Да!
Моето куче!
Да, да...
превод и субтитри НИКЧО